90445268 leadership arta de a conduce
TRANSCRIPT
![Page 1: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/1.jpg)
1
Leadership.
Arta şi măiestria de a conduce
![Page 2: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/2.jpg)
2
CUPRINS
Cap. 1. Leadership
1.1. Noţiuni generale – pg.
1.2. Liderul şi managerul – pg.
1.3. Orientarea tehnică şi orientarea socială – pg.
Cap. 2. Puterea în organizaţii
2.1. Definirea şi tipologia puterii – pg.
2.2. Strategii de leadership – pg.
2.3. Utilizarea puterii: tactici de influenţare
Cap. 3. Arta şi măiestria de a conduce
3.1. Leadership şi management – pg.
Bibliografie – pg.
![Page 3: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/3.jpg)
3
Cap. 1. Leadership
1.1. Noţiuni generale
Subiectul leadership-ului a fost de interes pentru sute de ani, de la filozofii greci cum ar fi
Platon si Socrates, pana la marii guru ai managementului si leadershipului din vremea noastra.
Totusi, niciodata nevoia de leadership eficient nu a fost mai promovata ca in secolul 21. Principalul
argument este acela ca in vremurile acestea schimbatoare, leadershipul este cheia succesului
indivizilor si organizatiilor cat si a regiunilor si tarilor in care traim.
In ciuda recunoasterii importantei leadershipului, exista un anumit mister in ceea ce priveste
definirea clara a acestuia. Intr-un review al cercetarii pe leadership, Stogdiil (1974, pag. 259),
concluziona ca “sunt tot atatea definitii ale leadershipului cate persoane incearca sa il defineasca“.
In mijlocul problemei definirii leadershipului stau doua dificultati fundamentale. In primul rand,
spre deosebire de notiuni precum “dragostea”, “libertatea” sau “fericirea”, leadershipul este
un concept complex deschis interpretarilor subiective.
Fiecare intelege in mod intuitiv ce reprezinta notiunea de conducere, bazat pe o multitudine
de experiente de invatare, ceea ce face dificila prinderea acestora intr-o singura definitie succinta. In
al doilea rand, modul in care leadershipul este definit si inteles este puternic influentat de pregatirea
teoretica a persoanei respective. Exista grupuri de oameni care vad leadershipul ca o consecinta a
caracteristicilor unui lider, in timp ce alte grupuri vad conceptul ca fiind un proces social ce se
dezvolta in cadrul relatiilor dintr-un grup. Astfel de opinii divergente vor avea ca rezultat o opinie
diferinta cu privire la natura leadershipului.
“Leadershipul pare sa fie exact ca puterea, un concept esential contestat” (Gallie, 1995
printat in Grint, 2004, pag.1). Grint (2004) identifica patru probleme ce fac foarte improbabil un
consens asupra definirii leadershipului:
Prima, este problema “procesului” - un total dezacord in ceea ce priveste derivarea
leadershipului din calitatile personale ale liderului sau daca o persoana devine lider prin ceea ce
face (proces social).
A doua, este problema pozitiei – are liderul autoritate formala sau conduce din front,
autoritate informala.
A treia este problema “filozofica” – liderul exercita o influenta intentionata asupra
comportamentului adeptilor lui sau sunt actiuni determinate de situatie si context sau chiar atribuite
retrospectiv ?
A patra problema si ultima este una legata de “puritate” – este leadershipul specific
indivizilor sau grupurilor si daca este un fenomen pur uman ?
![Page 4: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/4.jpg)
4
In plus fata de aceste notiuni teoretice, Grint face distinctia intre anumite curente ce duc spre
constrangerea definirii conceptului. Unele definitii restrictioneaza leadershipul doar atunci cand este
utilizat spre atingerea unor obiective comune. Intr-un astfel de cadru oameni precum Hitler, Stalin
sau Saddam Hussein nu ar fi vazuti drept lideri ci mai degraba ca tirani. Astfel de definitii sunt
intotdeauna problematice pentru ca aproape toti liderii pot fi vazut drept “tirani” de catre anumiti
indivizi si grupuri.
“Liderii sunt ca noi toti: de incredere sau inselatori, fricosi sau viteji, generosi sau lacomi. A
presupune ca toti liderii sunt oameni buni am fi orbi fata de realitatile conditiei umane si ne va
afecta sever scopul nostru de a deveni lideri eficienti” (Kellerman, 2004, pag. 45)
Versiunea psihodinamica realizata de specialistii de la institutul Tavistock adauga alte
elemente de pot fi luate in consideratie: care sunt factorii psihologici ce incurajeaza oamenii sa
devina lideri sau adepti, si de ce grupurile organizatiile si sociatatea dau nastere perceptiei de
“leadership”? Acest mod de abordare accentueaza importanta intelegerii de sine si a altor persoane
si, prin acest lucru, sa intelegem natura relatiilor dintre lideri si adepti (Stech, 2004). Astfel, de
exemplu, am putea concluziona ca liderul indeplineste rolul de a oferi securitate si scop adeptilor lui
acesta fiind motivul pentru care il urmeaza.
Intr-un recent rezumat al teoriilor pe leadership, Northouse (2004) identifica patru teme
comune privind modul in care leadershipul este exprimat:
1. Este un proces
2. Implica influenta
3. Apare in contextul creeri unui grup
4. Implica atingerea unor obiective.
In acest mod definind leadershipul ca fiind “un proces in care un individ influenteaza un
grup spre atingerea unor obiective comune“. Aceasta este o definite buna, dar tot localizeaza
individul ca principala sursa de leadership. O varianta mai colectiva a conceptului provine de la
rezumatul lui Yukl:
“Cele mai multe definitii reflecta presupunerea de implicare a procesului social de influentare in
care influenta intentionata este exercitata de o singura persoana (sau grup) spre alti oameni (sau
grupuri) pentru a structura activitatile si relatiile intr-o organizatie” (Yukl, 2002, pag, 3)
Chiar si aceasta definitie pune in umbra tot atata cat dezvaluie. Care este natura acestei
“influente sociale”; cum poate structura activitatile si relatiile si atunci cand este aplicat intr-un grup
cine este “liderul”?
Pe scurt, leadershipul este un fenomen complex ce atinge aproape toate procesele
organizationale, sociale si personale. Depinde de un proces de influenta, in care oamenii sunt
inspirati spre a atinge anumite obiective prin motivatie personala. Depinde de voi ce definitie
![Page 5: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/5.jpg)
5
alegeti. “… leadershipul este ca si Omu de Zapada Abominabil, ai carui pasi sunt peste tot dar nu
este nicaieri de vazut” (Bennis si Nanus, 1985).
1.2. Liderul şi managerul
Abraham Zaleznik delimiteaza si el diferentele cam in aceleasi linii (de altfel, acesta fiind
precursor al lui Lindsberg e de presupus ca cel din urmă a utilizat lucrarile lui Zaleznik ca sursa de
documentare), desemnand 12 diferente dintre cele 2 grupuri, manageri si lideri:
1. Managerii administreaza, liderii inoveaza
2. Managerii intreaba cum si cand, liderii intreabă ce si de ce
3. Managerii se concentreaza asupra sistemului liderii se concentreaza asupraoamenilor
4. Managerii fac lucrurile cum trebuie, liderii fac ce trebuie
5. Managerii mentin, liderii dezvolta
6. Managerii se bazeaza pe control, liderii pe incredere
7. Managerii au o perspectiva pe termen scurt, liderii o perspectiva pe termen lung
8. Managerii accepta situatiile pe care nu le pot influenta ca atare, liderii le sfideaza
9. Managerii privesc catre finalizarea obiectivului, liderii privesc catre noi orizonturi
10. Managerii imita, liderii creeaza
11. Managerii sunt avansati dintre clasicii ”buni soldati”, liderii sunt caractere individuale
12. Managerii copiaza, liderii dau dovada de originalitate.
Paul Birch vede si el diferente intre leadership si management. El remarca din nou ca, in
mare, managerii se preocupa mai mult de sarcinile pe care le au de indeplinit pe cand liderii sunt
mult mai preocupati de oameni. Asta nu implica faptul ca liderii nu acorda atentie sarcinilor de
realizat, ci doar ca realizarea sarcinilor se face prin suportul si bunavointa celorlalti membri ai
echipei. Liderul vede oamenii ca oamenii, pe cand managerul îi considera o „resursa”.
Astfel, el remarca faptul ca actul conducerii, mai exact fenomenul aparitiei liderului, nu se
manifesta doar ca un fenomen de afaceri, ci si in domenii diverse, fara legatura cu afacerile.
Exista insa si autori care contesta acest tip de a privi lucrurile, diferentiind liderii de manageri.
Patricia Pitcher a facut o analiza pe baza datelor colectate in decurs de 8 ani si a ajuns la
concluzia ca exista 3 tipuri de lideri:
„Artistul” – imaginativ, care inspira pe ceilalti, vizionar, antreprenor, intuitiv, indraznet si
emotional
„Meseriasul” – echilibrat, rezonabil, ferm, sensibil, previzibil si demn de incredere
„Tehnocratul” – cerebral, orientat catre detalii, tipicar, cusurgiu, care nu face compromisuri,
incapatanat.
![Page 6: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/6.jpg)
6
Ea pretinde ca nici unul dintre aceste trei tipuri de lideri nu ofera un stil corespunzator de conducere
si ca trebuie ca liderul sa fie cel potrivit situatiei, pentru constructie – un „Artist”, pentru
consolidarea organizatiei – un „Meserias”, iar daca avem o treaba neplacuta de rezolvat – un
„Tehnocrat”.
Autoarea mai remarca un lucru, un lider care sa prezinte toate cele trei seturi de trasaturi
intr-un echilibru perfect este extrem de rar, ea nu a gasit nici un caz in decursul celor 8 ani de
studiu. In final, diferentele pe care le consideram a exista sau nu intre un manager si un lider tin de
perspectiva.
E de remarcat ca exista multe situatii reale in care nu managerul se manifesta ca lider al
grupului, ci unul dintre membri este cel care orienteaza actiunile echipei intr-o directie anume.
Acest aspect este de multe ori generator de conflicte, datorita diferentelor de opinie intre liderul de
opinie si manager si a faptului ca acesta din urmă poate considera ca autoritatea ii este pusa la
indoiala.
1.3. Orientarea tehnică şi orientarea socială
Iniţierea de structura |consideraţia (studiile din Ohio)
Orientarea inspre angajaţi | orientarea inspre producţie (studiile din Michigan)
Orientarea inspre dezvoltare (studiile din Scandinavia)
Studiile din Ohio:
iniţierea de structura | consideraţia
Iniţierea de structura
Masura in care liderul se straduieşte sa defineasca şi sa structureze rolul sau şi rolurile
subalternilor pe „drumul” catre atingerea obiectivelor.
Considerația
Masura in care liderul se straduiește sa dezvolte un climat caracterizat prin incredere reciproca și
respect (considerație) pentru ideile și sentimentele subalternilor.
Grila manageriala
Studiile din Michigan:
orientarea inspre angajați | producție
Liderul orientat inspre angajați
Accentueaza relatiile interumane; este preocupat de satisfacerea nevoilor subalternilor si de
acceptarea diferentelor dintre indivizi.
Liderul orientat inspre producție
Subliniaza continutul tehnic, de realizare a sarcinilor, a locurilor de munca.
Orientarea inspre dezvoltare (studiile din Finlanda și Suedia)
![Page 7: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/7.jpg)
7
Liderul orientat inspre angajați
Liderul orientat inspre producție
Liderul orientat inspre dezvoltare
Prețuiește experimentarea, cauta idei noi, genereaza și implementeaza schimbarea.
Intr-o lume in schimbare, liderul eficient este cel de acest tip.
Cap. 2. Puterea în organizaţii
2.1. Definirea şi tipologia puterii
Puterea = capacitatea lui A de a influența comportamentul lui B, astfel incat B sa acționeze conform
voinței lui A.
Puterea nu este influența efectiva, ci capacitatea de a influența.
Cheia deținerii de catre A a puterii asupra lui B: dependența lui B fața de A.
Reversul puterii: dependența
Dependența = postura in care se afla B fața de A atunci cand A deține ceva ce B iși dorește.
Dependența este creata de:
importanța pentru organizație a resurselor deținute;
raritatea resurselor deținute;
imposibilitatea de a substitui resursele deținute.
Tipologia și sursele puterii
1. Puterea formala (oficiala, legitima, a poziției, informaționala) » autoritatea
Puterea de coerciție (coercive power)
Puterea de recompensare (reward power)
2. Puterea informala (neoficiala, personala)
Puterea de expert (expert power)
Puterea de referința (referent power)
Puterea data de carisma (charismatic power)
![Page 8: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/8.jpg)
8
2.2. Strategii de leadership
Strategiile de leadership adoptate de lideri pot produce efecte pozitive sau negative asupra
societăţii şi respectiv asupra securităţii naţionale, relaţia dintre aceste elemente fiind practic
inextricabilă. Felul în care liderul îşi formulează demersul de leadership, tipul de strategie pe care o
adoptă, ca şi capacitatea personală de a pune în operă această strategie, în acord sau în dezacord cu
strategia naţională de dezvoltare ori de securitate, ca şi cu mediul internaţional, ar putea determina
efecte diverse, de la cele corecte şi echilibrante la cele “vicioase”.
1) Primul tip de strategie de leadership este cel pozitiv, al strategiei de echilibru şi constă într-un
model care are ca scop dezvoltarea echilibrată, utilizând o politică adaptată nevoilor reale ale
societăţii. În cadrul acestui model, liderul politic acţionează în sensul urmăririi cu asiduitate a
îndeplinirii unor obiective politice benefice societăţii, atât pe plan naţional cât şi pe plan
internaţional,
Liderii care adoptă această strategie de echilibru sunt ei înşişi modele de comunicare
flexibilă şi transparentă, având capacitatea de a decela demersurile strategice benefice şi menţinând
un real echilibru între puterile statului, nepermiţând ca tensiuni generatoare de incertitudini şi de
crize să se insinueze în relaţiile dintre puterile politice ale unei democraţii. Şi desigur, mai presus de
orice, liderul care adoptă strategii de echilibru se defineşte ca un lider capabil să uzeze echilibrat şi
de autoritate dar şi de flexibilitate, să îşi depăşească interesele personale ori de partid, să se detaşeze
în mod autentic şi nu demagogic de grupurile de interese care pot interveni perfid în formularea
deciziilor sale, decizii care se răsfrâng asupra echilibrului întregii societăţi.
Ceea ce trebuie să urmărească liderii ce utilizează astfel de strategii nu este emfazarea
personală, ci o largă şi flexibilă conlucrare între diversele segmente ale societăţii, astfel încât din
această imbricare să rezulte un mecanism eficient, ce poate reprezenta „motorul” dezvoltării pentru
toate sferele societăţii, fie că este vorba despre sfera politică, socială, economică, sau militară. În
strategiile de leadership care mizează pe echilibru, liderul nu se formulează ca un model de
autoritate supremă, care are ultimul cuvânt, ci este acel arbitru al democraţiei şi al conlucrării între
autorităţile statului şi cetăţeni, între puterile înseşi ale statului, ca şi între propria sa viziune şi
complexitatea realităţii, astfel încât, fără a se dori victorios cu orice preţ, el trebuie să poată urmări
cu asiduitate atingerea obiectivelor şi îndeplinirea intereselor naţionale.
Respectarea regulilor democratice, a instituţiilor statului de drept, a principiului separaţiei
puterilor în stat, coordonarea, conlucrarea şi armonizarea demersurilor acestora în vederea
îndeplinirii obiectivelor naţionale, va da strategiei de leadership configurată după modelul de
echilibru substanţă şi putere reală. Strategia de echilibru nu vizează depăşirea prerogativelor
constituţionale, nu acceptă utilizarea discreţionară a puterii, nu admite utilizarea informaţiilor ca
armă, nu provoacă limitarea drepturilor şi prerogativelor deţinute de alte puteri ale statului, nu
![Page 9: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/9.jpg)
9
acceptă instigări la concurenţă neloială între diferitele grupuri de interese ori între diversele
segmente ale societăţii.
Suportul popular al unui lider îi poate permite acestuia să adopte strategii de conducere care
să slujească mai mult charismei sale decât intereselor societăţii în ansamblul ei. Sprijinul politic
acordat de unul sau mai multe partide, ca şi susţinerea unor cercuri economice, indiferent de factura
acestora, nu îl eliberează pe liderul politic de responsabilitatea morală care îi incumbă faţă de
întreaga naţiune, şi nu doar faţă de fracţiunea ale cărei simpatii le întruneşte. Liderii au obligaţia
morală de a se constitui ei înşişi în modele, pe care masele de oameni să le contemple şi să le
admire, şi nicidecum nu au dreptul de a „perverti” obiective şi demersuri politice importante, doar
pentru a face pe plac opiniei publice ori presei, care emfazează teme adeseori volatile,
transformându-şi demersurile de leadership în partituri interpretate histrionic, după cum cere
„piaţa”.
Strategiile de leadership echilibrate şi responsabile ţin să răspundă în primul rând nevoilor
reale ale naţiunii, tind să deschidă căi noi de dezvoltare naţională, căutând să răspundă la întrebări
fundamentale legate de existenţa societăţii, atât pentru prezent cât şi pentru viitor Liderii care
adoptă strategii de echilibru sunt în general lideri a căror activitate anterioară, la alte nivele, a fost în
permanenţă susţinută de capacitatea lor de a promova o viziune mai cuprinzătoare, ori programe pe
termen mediu şi lung, ceea ce dezvăluie aptitudini strategice care i-au condus în mod firesc spre
poziţiile de top.
2) Al doilea model, care este negativ, este cel al strategiei de leadership numită strategie de criză.
De fapt e o strategie în criză, ca să fiu, măcar puţin, răutăcioasă! Ceea ce încă nu a rezolvat nici
modernismul, oricât de evoluat ar fi acesta, şi nici postmodernismul, nici deconstructiv nici
constructiv, este situaţia în care liderii politici de top utilizează situaţiile de criză pentru a-şi spori
„capitalul” personal sau sunt ei înşişi generatori de crize, pentru a apărea în postura simbolică a
Eroului salvator
În cadrul strategiei de criză, liderul însuşi pare să se comporte la maximumul capacităţilor
sale doar în măsura în care contextul politic este tensionat până la starea de criză, toate mecanismele
care prevăd funcţionarea feed-back-ului între decizia politică şi societate, sau cele care privesc
modul de inter-relaţionare instituţională se viciază, spontan sau „asistat”, şi atunci avem a face cu
acele crize care vor fi utilizate de liderul respectiv ca rampe de lansare ori de relansare politică.
Sub pretextul schimbării ori al unor reforme cuprinse în strategia pe care o propun liderii, se
pot ascunde capcane, capabile să detoneze în momente-cheie, rupând echibrul politic ori social ce
trebuie să domine. Acestea sunt menite a fi „generatoare” de crize induse, pe care doar cei ce le-au
conceput le şi pot soluţiona, dat fiind caracterul lor deviant şi lipsit de obiectivitate. Strategia de
criză utilizată de unii dintre lideri este, într-un anume fel, utilizarea puterii şi a ameninţării cu
![Page 10: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/10.jpg)
10
abuzul de putere pentru scopuri şi interese individuale sau de grup, care adeseori pot să contravină
intereselor naţionale.
În mod esenţial, diferenţa între o strategie de echilibru şi o strategie de criză constă în modul
în care sunt folosite pârghiile puterii, fie în scopuri de interes general, fie în scopuri de interes
personal ori sectar. În cazul unei strategii „de criză”, scopurile pot să ne apară ca fiind pozitive,
valoroase şi de interes naţional, mijloacele propuse pentru a se atinge aceste scopuri pot să ne fie
prezentate drept legale şi legitime, dar căile pot să fie grav viciate de interese obscure şi care pot să
contravină intereselor naţionale reale.
Ceea ce diferenţiază profund strategia de echilibru de strategia de criză utilizată în demersul
de leadership este, trebuie să recunoaştem, nu atât legalitatea, cât moralitatea. Lipsa de moralitate la
nivelul liderilor de top înseamnă : lipsa de scrupule, minciuna, manipularea maselor, violarea
principiilor şi normelor în scopuri ascunse, corupţia, histrionismul, demagogia, favorizarea stărilor
de criză, pactizarea cu grupuri de tip mafiot, alianţa cu forţe obscure ori acceptarea unor interese
străine intereselor naţionale reale, slăbirea perfidă a democraţiei, „decapitarea” adversarilor politici,
vulnerabilizarea instituţiilor statului, vicierea mecanismelor economice ori punerea resurselor
naţionale la dispoziţia altor forţe decât cele ce urmăresc scopuri benefice naţiunii.
Într-o strategie de leadership de tipul celei de criză, problema cea mai gravă cu care se
confruntă nu atât liderul cât societatea, naţiunea, asupra căreia se răsfrâng în realitate toate
consecinţele unei astfel de leadership, o reprezintă cumularea crizelor resimţite ca erori de
leadership, cumulare care poate duce la o teribilă catastrofă naţională. Efectele acestei cumulări de
tensiuni, erori, crize, produse prin metode artificiale şi nesusţinute de ţesutul deja fragilizat al
societăţii ori de instituţiile vulnerabilizate ale statului, se pot repercuta într-un mod devastator
asupra politicii interne, pe de o parte ca şi asupra politicii externe, pe de altă parte.
În strategia de criză utilizată de unii lideri, trebuie subliniat faptul că liderul politic se
sprijină enorm pe puterea informaţiilor, pe care le manipulează în scopuri improprii, ilegale şi
imorale. O astfel de relaţie strânsă între puterea politică şi serviciile de informaţii nu aduce însă
liderului care mizează pe ea nici siguranţă, nici imunitate, nici garanţia unei perpetuări a unui
contract ce se dovedeşte de cele mai multe ori a fi extrem de volatil şi de periculos. Vezi în acest
sens cazul Ceauşescu, cazul Miloşevici, ori cazul Saddam Hussein! Această relaţie nu se supune
regulilor unei dinamici fireşti, pentru că susţinerea reciprocă se bazează pe manipulare şi pe un
raport tensionat pentru supremaţie, din care niciodată liderul nu a ieşit în profit, decât pentru o
perioadă limitată de timp.
Este o relaţie pe care liderul mizează prea mult, şi care poate produce în timp o ruptură între
liderul politic care o adoptă şi restul societăţii, ruptură care se adânceşte din ce în ce mai mult, până
cînd informaţiile nu mai susţin puterea politică, devenită periculoasă pentru securitatea naţională, şi
serviciile secrete îşi pot face un titlu de glorie din ajutorul pe care îl dau forţelor ce doresc
![Page 11: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/11.jpg)
11
înlăturarea de la putere a liderului prea îmbătat de putere şi devenit indezirabil pentru întreaga
naţiune.
Unele dintre simptomele puterii paranoice se regăsesc la liderii care nu suportă existenţa
opoziţiei şi care pregătesc minuţios „execuţia” politică a adversarilor, ori la liderii care suferă de o
megalomanie împinsă până la limite inacceptabil. Liderul politic care mizează pe strategii de criză
se poate simţi în competiţie cu puterea economică naţională ori cu lideri ai altor importante instituţii
ale statului, ceea ce poate declanşa imediat mecanisme de represiune ori de răzbunare, mascate abil
sub aparente crize.
Într-un stat democratic, legea fundamentală a statului, care este Constituţia, este cea care
reglementează aria de acţiune a puterilor statului, astfel încât acestea să se limiteze reciproc, pentru
a nu pune în pericol democraţia, această limitare reciprocă permiţându-le însă o funcţionare
echilibrată. Ceea ce îşi doresc liderii care adoptă strategii de criză este de cele mai multe ori tocmai
o revizuire a Constituţiei, pentru a-şi putea impune dominaţia, pentru a-şi atribui prerogative
suplimentare, care să le susţină dorinţa exacerbată de putere, şi pentru a face ca puterea unui lider
politic de top, de tipul preşedintelui de exemplu, să îşi impună voinţa în detrimentul celorlalte puteri
ale statului, fie că este vorba despre puterea executivă, legislativă ori judecătorească.
Pentru ca un astfel de lider de top să îşi impună cât mai pregnant voinţa, este neapărat
nevoie să se creeze una sau mai multe crize, care să pară a justifica amestecul, adeseori brutal şi
categoric, şi, desigur, neconstituţional, al respectivului lider în aria de acţiune a celorlalte puteri ale
statului. Aşa cum liderul „deviant” doreşte să îşi impună voinţa cu orice preţ, apelând chiar şi la
forţe din exterior, ostile intereselor naţionale reale, ceilalţi lideri politici naţionali, instituţiile
importante ale Statului, ca şi organizaţiile non-guvernamentale ar trebui să intervină imediat pentru
a limita demersurile abuzive de leadership, înainte ca acestea să afecteze, poate ireversibil, întreaga
societate.
2.3. Utilizarea puterii: tactici de influenţare
Tacticile de influențare: caile prin care cineva incearca sa transforme puterea in influența
efectiva, prin acțiuni specifice.
Eficienta unei tactici depinde de:
puterea detinuta (forme și niveluri)
persoana care trebuie influentata (putere, personalitate)
caracteristicile elementului cerut (legitim? etic?)
cultura organizaționala și cultura naționala
Principalele tactici de influențare
impunerea autoritații: presare, comenzi, pisare, fixarea unor termene, infruntare etc.
![Page 12: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/12.jpg)
12
folosirea complimentelor: magulire, atitudini prietenoase/politicoase/umile etc.
apelarea la rațiune: logica, raționamente, planificare, compromisuri etc.
atitudinea in contrapartida (schimbul): favoruri sau oferta de a face schimb de favoruri
apelul la autoritați: apelul formal sau informal la șefi
folosirea farmecului personal
consultarea
formarea de coaliții: cautarea susținerii de catre alții
Strategia de influențare
Cea mai eficienta tactica:
stilul „smuls”: toate tacticile simultan, in special impunerea autorităţii şi atitudinea de
contrapartida
pentru barbaţi: folosirea raţionamentului (produce evaluari profesionale mai bune, salariu mai
mare, stres mai puţin etc.)
Cel mai eficient mod de influenţare:
succesiunea tacticilor:
cele mai blande cele mai dure
Cap. 3. Arta şi măiestria de a conduce
3.1. Leadership şi management
Termenii “leadership” si “management” sunt considerati foarte diferiti si asemanatori in
acelasi timp. Unele persoane vad acesti termeni ca sinonime si ii folosesc frecvent inlocuindu-i in
expresii si fraze. Alte persoane ii considera extrem de opusi; atat de extrem, ca acestea ar putea
argumenta ca nu poti fi un bun manager si un bun lider, in acelasi timp. Totusi, alte persoane se
situeaza undeva la mijloc si si-au dat seama ca, desi exista o diferenta intre leadership si
management, avand cunostintele necesare o persoana poate fi cu succes un bun manager si un bun
lider.
Organizatiile din zilele noastre au nevoie atat de lideri cat si de manageri eficienti pentru a
desfasura o operatiune de succes. In timp ce unele asemanari sunt evidente, pot fi gasite cateva
diferente frapante (de exemplu, managementul este orientat catre indeplinirea taskurilor;
leadershipul este adesea considerat inspirational si vizionar).
Leadership
La o examinare rapida, leadershipul este un proces prin care o persoana influenteaza un grup
de indivizi pentru a atinge un scop comun. Exista o varietate de definitii ale leadershipului insa
fiecare au in componenta lor anumite elemente specifice care sunt esentiale pentru toate definitiile:
Este un proces
![Page 13: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/13.jpg)
13
Implica influenta
Este prezent in contextul unui grup (ai nevoie de cel putin 2 oameni).
Management
Pentru cei mai multi, definitia managementului este vazut destul de diferit. Acest lucru nu
inseamna ca o persoana nu poate detine pozitia de manager si lider simultan, dar managementul este
considerat un termen separat de leadership. Definitia managementului este de a exercita directii
executive, administrative si de supraveghere ale unui grup sau unei organizatii.
Leadershipul si managementul prezinta multe similitudini. Ambele implica influenta, lucrul
cu oamenii si atingerea unui scop in mod eficient. Cu toate acestea, pot fi luate in considerare ca
fiind foarte diferite. Potrivit lui John Kotter, leadership-ul poate fi considerat un concept vechi care
a fost in jur de secole, in timp ce managementul este un concept dezvoltat in ultimii 100 de ani, in
parte, datorita aparitia revolutiei industriale.
Multi savanti impart punctul de vedere al lui Kotter in diferentierea intre management si
leadership: Bennis and Nanus definesc managementul ca gestionare a activitatile ce vor fi realizate
si stapanirea rutinei stabilite; a fi lider inseamna a te folosi de mijloacele prin care sa influentezi
alte persoane si a crea viziunea schimbarii. Rost afirma ca leadershipul este o relatie
multidirectionala ce implica influenta; managementul este o relatie unidirectionala de autoritate.
Abilitati esentiale in management
Pentru ca responsabilitatile managementului sunt, in general, orientate catre indeplinirea taskurilor,
o modalitate importanta de a dezvolta un management eficient este de a identifica aptitudinile
necesare. Aptitudinile sunt diferite de trasaturi sau caracteristici, acestea implica capacitatea de a
folosi cunostintele si competentele acumulate pentru a atinge un set de obiective. Managementul
eficient depinde de trei seturi de abilitati personale: tehnice, umane si conceptuale.
Management vs. Leadership
Managementul produce ordine si coerenta
Planificare si stabilire de bugete
Stabilirea ordinii de zi
Stabilirea orarelor
Alocarea de resurse
Organizarea personalului
Furnizarea structurii necesare
Plasarea locurilor de munca
Stabilirea normelor si procedurilor
Controlul si rezolvarea de probleme
Stimularea dezvoltarii
Generarea de solutii creative
![Page 14: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/14.jpg)
14
Adoptarea de masuri corrective
Leadership-ul produce schimbare si progres
Stabilirea directiei
Crearea unei viziuni
Clarificarea imaginii de ansamblu
Stabilirea strategiilor
Alinierea oamenilor la viziune
Comunicarea viziunii
Amplifica angajamentul fata de viziune
Construieste echipe si coalitii
Motiveaza si inspira
Inspira si transmite energie pozitiva
Imputerniceste oamenii
Management = tipul de resurse avute în vedere în ac. activ.: se ocupa cu gestiunea
resurselor umane, financiare, informationale.
= actiunile întreprinse de manageri =>1917, Fayol => 5 functii:
- de prevedere
- de organizare
- de conducere
- de coordonare
- de control
= atingerea scopului organizational într-o maniera efectiva si eficienta prin planificarea,
organizarea, coordonarea si controlul resurselor.
Functiile sunt diferentiate dupa 2 criterii:
- nivelul ierarhic => Top / Middle / First Manager
- specificul activitatii: management financiar, operator de resurse umane
- managerul executa functiile diferentiat (de ex. Top managerul acorda o prioritate m. mare
functiei de prevedere)
- abilitatile managerilor: - conceptuale (top managerii)
- umane (middle manag.)
- tehnice (first manag.)
C: - notiunea de leadership este utiliz. în structurile socio-umane, iar cea de manager în structurile
economice.
- leadership personal = persoana ce se naste cu talentul de a conduce.
- leadership managerial => învata sa conduca
Situatii tipice:
![Page 15: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/15.jpg)
15
1. identificarea celor 2 notiuni, utilizarea lor în mod aleator (când una, când cealalta) => în culturile
în care nu exista termeni distincti.
2. între leadership si management nu exista o ruptura, o opunere: Zalesnik, 1977:
Druker: L-ship = a face ceea ce trebuie M-ment = a face cum trebuie
Bennis: L-ship = a face ceea ce este bine M-ment = a face lucrul bine
Covey: L-ship = stabil daca scara e asezata pe peretele potrivit
M-ment = eficienta si ascensiune pe scara succesului.
liderul este asociat planului cognitiv, imaginativ, anticipativ;
managerul – planului actional
liderul stabileste obv., managerul le transpune în produse
liderul are aptit ψsociale, managerul – operationale
3. situatia intermediara: stabilirea relatiilor de la parte la întreg
Liderul = o parte a managerului (esentiala), subiect al comportamentului managerial, una dintre
modalitatile prin care managerul asigura eficienta.
management = unul dintre instrumentele prin care se realizeaza leadershipul.
Concluzia:
1. sterge diferentele dintre ele => inadmisibil;
2. creeaza diferente artificiale, forteaza realitatea sa se încadreze în scheme prestabilite;
3. conduce la o suprapunere partiala;
Solutia:
- relatia de coincidenta partiala a sferelor celor 2 notiuni: fiecare dispune de element proprii
dar esista si o zona de interferenta
îndeplinesc aceleasi functii însa în moduri diferite:
Ex: previziune L-erii au perspective f. largi, iar M-erii au persp relativ limutate
detin aceleasi calitati, însusiri însa în proportii diferite
Ex: L-erii – predomina abilitatile conceptuale, M-erii cele tehnice
modul de disponibilizare a calitatilor proprii se face diferit în functie de specificul împrejurarilor
si situatiilor:
Ex: L-erii – situatia pp schimbare; M-eri – situatii obisnuite
potentarea reciproca a însusirilor: echilibru/dezechilibru, comp/confl => pocibilit. ca ele sa fie
det. de fiecare persoana, fie lider, fie manager:
Ex.: L-er: tend de a-si vedea realizate scopurile, daca ea nu este temperata de însusirile
managerului, se ajunge la haos. M-er: tendinta spre conformism (nevoia de siguranta), daca ea nu
este suplimentata de însusirile liderului se ajunge la birocratie
Situatia ideala: una si aceeasi persoana cu calitati de lider + manager
![Page 16: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/16.jpg)
16
mai frecvent: este vorba de lideri ce sunt oarecum si manageri. Ceea ce conteaza este calitatea si
modul de asociere al celor 2 => 4 situatii:
1. L-er puternic- M-er puternic (cea mai favorabila)
2. L-er puternic – M-er slab
3. L-er slab – M-er puternic
4. L-er slab – M-er slab (cea m nefavorabila)
Adevarata provocare => sa combini un lider puternic cu un M-er puternic si sa-I folosesti pe fiecare
pt. a-I balansa.
Org. de succes nu se deosebesc prin lideri si M-eri ci prin modul în care ei sunt armonizati într-o
cultura comuna.
Tipuri de LEADERSHIP
1. L-shipul Previzional – orientat spre modalitatile viitoare de existenta a Org.
2. L-shipul Strategic – stabilirea strategiilor ce dirijeaza activitatea Org
3. L-shipul Dinamic – se concentr. pe evolutia Org., pe procesualitate
4. L-shipul Prin Obiective – stabilirea unor obiective la toate nivelele ierarhice
5. L-shipul Prin Exceptie – concentrare pe o serie de probleme ce se abat de la regula
6. L-shipul Prin Inovare - centrat pe descop. unor forme noi, transform, etc.
- Weber: caracteristici: - L-ship de exceptie (situatii de criza)
- misiunea salvatoare a liderului
- atractia resimtita de membrii fata de lider
- succesul repetat al liderului
Tipuri de MANAGEMENT1[1]
1. M-ent fara frontiere
2. M-ent intercultural
3. M-ent Haos
4. M-ent Automanagement
5. M-ent Turbomanagement
6. M-entul Crizei
7. etc.
Forme noi
1. M-ent Multiplicativ
2. M-ent Participativ
1[1]
ψ vietii cotidiene, pag. 80-90, M. Zlate
![Page 17: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/17.jpg)
17
3. M-ent Intuitiv
4. M-entul Aparentelor
Leadershipul apare ori de cate ori un grup de oameni isi unesc si armonizeaza eforturile in
vederea realizarii unui obiectiv comun. Intrucat in orice intreprindere exista o organizare formala si
o organizare informala, care deseori difera sensibil, leaderii informali pot sa nu se identifice cu
managerii, adica persoanele cu functii de conducere in ierarhia intreprinderii. In aceste conditii este
evident faptul ca un bun manager va fi intotdeauna si un bun leader, dar un bun leader nu este
intotdeauna un manager.
In aceasta privinta, K. Davis precizeaza sugestiv: „Leadershipul este o parte a
managementului, este abilitatea de a convinge pe altii sa caute in mod entuziast atingerea unor
obiective definite. Este factorul uman care asigura coerenta unui grup si il motiveaza pentru
atingerea unor scopuri. Activitati de management ca: planificarea, organizarea si luarea deciziilor
sunt „coconi” inactivi pana ce leaderul declanseaza puterea motivatiei in oameni si ii ghideaza spre
anumite scopuri.”
Leadershipul poate fi definit ca abilitatea unei persoane de a exercita un tip de influenta prin
intermediul comunicarii asupra altor persoane, orientandu-le spre indeplinirea anumitor obiective.
Exercitarea influentei asupra altor persoane reprezinta esenta leadershipului. Leadershipul formal,
care se refera la managerii dintr-o organizatie, reprezinta dreptul formal sau legitim al acestora de a
influenta alte persoane in virtutea pozitiei lor ierarhice in cadrul organizatiei. Leadershipul informal
nu reprezinta un drept oficial de a-i influenta pe altii, ci rezida in calitatile intrinseci ale unei
persoane de a exercita o influenta in cadrul unui grup informal.
Influenta asupra altora se poate exercita pe o gama larga de cai, care se extind de la cea
amiabila la cea coercitiva. Astfel, D.Kipnis, S.Schmidt, C.S.Smith si I.Wilkinson considera ca pot fi
identificate urmatoarele tipuri de strategii de influentare a oamenilor:
Ratiunea- folosirea situatiilor, evenimentelor, proceselor si a datelor si informatiilor ce le reflecta
pentru dezvoltarea argumentelor logice.
Prietenia- cautarea sprijinului, folosirea magulirii, crearea bunavointei.
Coalizarea- mobilizarea altora in cadrul organizatiei.
Caderea la invoiala- negocierea pe baza folosirii recompenselor.
Agresivitatea- folosirea abordarii directe si in forta.
Autoritatea superioara- castigarea sprijinului autoritatilor superioare ale ierarhiei pentru sporirea
„greutatii” cererilor.
Sanctionarea.
Studiul efectuat de autorii citati asupra unui numar reprezentativ de manageri a evidentiat faptul ca
cele mai uilizate strategii sunt cele bazate pe ratiune si agresivitate, iar cel mai putin folosite se
refera la utilizarea autoritatii superioare si la sanctionare. Totodata, studiul a relevat preocuparea
![Page 18: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/18.jpg)
18
constanta a managerilor de a exercita o influenta cat mai puternica asupra subordonatilor lor,
constiinta faptului ca ei nu se pot limitata la strategia traditionala de exercitare a puterii in cadrul
organizatiei exclusiv pe baza pozitiei ierarhice detinute.
Ca unul dintre subiectele cele mai studiate in management, leadershipul constituie astazi
terenul afirmarii a numeroase idei, o buna parte dintre acestea contradictorii si controversate, stare
de fapt determinata de unghiurile variate de abordare a problematicii sale, care au condus la
conturarea a trei directii majore de cercetare.
Inceputul studiilor consacrate leadershipului s-au facut pe coordonatele acestei abordari,
axata pe ideea ca diferentele intre performantele subordonatilir se datorasc trasaturilor leaderului.
Studiile efectuate in cadrul acestei abordari se bazau pe metodologia compararii unor esantioane
reprezentative de leaderi si de nonleaderi, in scopul evidentierii trasaturilor fizice si de personalitate
care ii diferentiaza sensibil pe primii de secunzi.
Principalele trasaturi luate in considerare au fost urmatoarele:
-caracteristici fizice- varsta, inaltime, greutate, infatisare;
-caracteristici de baza- clasa sociala, educatie, experienta, mobilitate profesionala;
-personalitate- spirit introvertit/extravertit, independenta, incredere in sine, caracter hotarat, tendinta
de autoritarism, spirit amiabil/agresiv, inclinatii de domonare/subordonare;
-inteligenta- cunostinte, judecati, mobilitate intelectuala;
-caracteristici sociale- prestigiu, tact, diplomatie, spirit de cooperare, charisma, popularitate,
abilitate manageriala;
-„spiritul muncii”- responsabilitate, initiativa, spirit finalizator, tenacitate.
In cadrul altor investigatii de referinta, E. Ghiselli a studiat opt trasaturi de personalitate
(inteligenta, initiativa, abilitatea de supraveghere, siguranta de sine, afinitatea pentru lucratori,
spiritul decis, masculinitatea-feminitatea, maturitatea) si cinci trasaturi de motivatie (nevoia de
securitate a locului de munca, nevoia de recompensa baneasca, nevoia de putere asupra altora,
nevoia de autoactualizare, nevoia de implinire ocupationala). In baza cercetarilor efectuate, autorul
citat a ierarhizat trasaturile mentionate in urmatoarele grupe:
-caracteristici foarte importante, in ordine: abilitatea de supraveghere, nevoia de implinire
ocupationala, inteligenta, autoactualizarea, siguranta de sine, spiritul decis;
-caracteristici de importanta moderata, in ordine: lipsa nevoii de securitate, afinitate pentru
lucratori, initiativa, lipsa nevoii de recompense banesti, maturitatea;
-carateristici lipsite de importanta: masculinitatea- feminitatea.
Pe coordonatele aceleiasi abordari a trasaturilor leadershipului, R. Stotgill a evidentiat, tot ca
urmare a unor cercetari efectuate in intreprinderi industriale, trasaturile ce caracterizeaza leaderii de
succes si anume:
-puternica orientare spre asumarea de responsabilitati si angajarea plenara in indeplinirea sarcinilor;
![Page 19: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/19.jpg)
19
-tenacitate in urmarirea sopurilor stabilite;
-spirit indraznet si originalitate in rezolvarea problemelor;
-dorinta de manifestare a initiativei in diverse cadre sociale;
-autoincredere si puternica personalitate;
-disponibilitate pentru acceptarea consecintelor actiunilor si deciziilor altor persoane;
-promptitudine in absorbirea stresului si disponibilitate pentru tolerarea frustrarilor si amanarilor;
-abilitate de influentare a comportamentului altora si capacitate de structurare a relatiilor
interpersonale, asfel incat sa faciliteze atingerea scopurilor „la indemana”.
Abordarea prin prisma trasaturilor leaderului are meritul de a permite deducerea logica a
ideii ca intreprinzatorii de succes au sanse reale, prin prisma anumitor trasaturi de personalitate si
caracteristici fizice, sa fie, dupa demararea intreprinderii pe care a initiat-o, leaderi de succes,
capabili sa practice un leadership eficace si sa mobilizeze puternic subordonatii pentru obtinerea
unei performante superioare.
Daca abordarea precedenta era concentrata asupra raspunsurilor la intrebarea: Cum trebuie
sa fie leaderul eficace? Aceasta a doua abordare se confrunta cu intrebarea: Ce face leaderul
eficace? –cu alte cuvinte, cum isi exercita influenta asupra celorlalte persoane.
Comportamentul leaderilor eficace se inscriu in perechile antonimice autocratic-democratic,
directiv-permisiv si orientat spre sarcini-orientat spre persoane. Desi exprimate diferit, cele trei
perechi semnifica, in esenta dominanta comportamentala a leaderului : comportament axat pe
relizarea sarcinilor, productiei.
Intelegerea acestor doua tipuri de comportament, net diferite ca esenta este facilitata de
cunoasterea prealabila a celor doua categorii de presupuneri pe care leaderii le fac cu privire la
subordonatii lor, potrivit conceptiei lui D. McGregor cunoscuta sub denumirea de Teoria X-Teoria
Y5. Setul de presupuneri subsumat Teoriei X sau viziunii traditionale a leadershipului este
urmatorul : oamenii au aversiune pentru munca si, o evita cat pot ;drept urmare, oamenii trebuie
controlati si amenintati cu sanctiuni pentru a fi determinati sa contribuie la realizarea scopurilor
organizatiei ;oamenii doresc sa fie controlati si directionati in eforturile lor, intrucat aceasta le
permite sa evite in mod eficace responsabilitatile. In viziunea autorului ei, care exprima ideea ca
oamenii sunt lenesi si trebuie constransi sa munceasca, a stat in trecut la baza practicii manageriale,
determinand practicarea unui leadership autoritarist, paternalist si mecanicist, bazat pe control si
coercitie.
In opozitie cu Teoria X , Teoria Y se bazeaza pe urmatoarele presupuneri : oamenii
considera munca drept o parte intrinseca, fireasca a vietii ; oamenii nu au nevoie, in procesul muncii
de amenintari, sanctiuni si control ; ei actioneaza foarte bine cand sunt rasplatiti pentru
performantele realizate ; ei cauta sa-si asume responsabilitati sporite cand sunt incurajati in aceasta
![Page 20: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/20.jpg)
20
directie ; cei mai multi oameni au un apreciabil potential creativ care, in conditiile economiei
moderne, este doar partial valorificat.
Implicatiile teoriilor lui D. McGregor asupra leadrshipului practicat intr-o organizatie
economica sunt evidentiate in tabelul urmator, care releva modul presupus in care vor actiona
subordonatii unui leader in functie de supozitiile acestuia din urma cu privire la atitudinea lor fata
de munca
Delimitarile nete facute prin cele patru cadrane ale tabelului nu se regasesc ca atare in
realitate. Se poate frecvent intampla ca leaderii sa-si formeze o impresie despre subordonatii sai
care san u corespunda caracteristicilor reale ale acestora si, de asemenea, ca subordonatii san nu
prezinte toate caracteristicile descrise in table. Tinand seama de aceste realitati, leaderii trebuie
intotdeauna sa se adapteze in mod selective situatiilor concrete cu care se confrunta, pe baza
analizei atente a subalternilor, a evaluarii situatiei generale si a abilitatii lor de a alege cel mai
potrivit leadership.
Primul comportament, cel axat pe realizarea sarcinilor, este specific leaderilor preocupati de
indeplinirea la termen si la nivel calitativ corespunzator a sarcinilor, cu desfasurarea potrivit
planurilor si programelor activitatilor, cu definirea precisa a performantelor cantitative si calitative
pe care trebuie sa le realizeze fiecare subordonat. Subordonatii sunt renumerati intr-un mod
stimulativ pentru fiecare unitate de rezultat acceptabila din punct de vedere calitativ. Leaderul
trebuie sa aibe competenta necesara pentru a planifica si organiza munca subordonatilor sai astfel
incat sa le maximizeze performantele.
Cel de-al doilea comportament mentionat, cel orientat spre persoane, urmareste crearea unei
echipe de lucru eficace prin sprijinirea subordonatilor in eforturile lor, folosirea larga a cailor si
mijloacelor de armonizare a nevoilor lor cu cerintele organizatiei.
O data in plus, absolutizarea unui tip sau altuia de comportament s-a dovedit a nu
corespunde metodelor de leadership existente in realitate, in cadrul carora se imbina, in proportii
diferite, preocuparile leaderilor pentru realizarea sarcinilor cu cele consacrate persoanelor. Pentru a
evidentia existenta mai multor modele de leadership, s-a propus o grila manageriala, rapid preluata
in publicatiile de specialitate.
![Page 21: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/21.jpg)
21
Bibliografie
1. Jenson, Ron. Piramida succesului: organizatii de succes prin oameni de succes. Bucuresti:
Codecs, 2004;
2. Kets de Vries, Manfred F.R. Leadership : Arta si maiestria de a conduce : de la paradigma clasica
la pragmatismul schimbarii. Bucuresti: Codecs, 2003;
3. Koestenbaum, Peter. Liderul - fata ascunsa a excelentei : o filozofie pentru lideri. Bucuresti:
Curtea Veche, 2006;
4. Kotter, John P. Ce fac liderii cu adevarat. Bucuresti : Meteor Press, 2008;
5. Landsberg, Max. Leadership : viziune, motivatie, elan. Bucuresti: Curtea Veche, 2005;
6. Levinta, Elena. Impactul leadership-ului transformational si tranzactional asupra performantei de
grup percepute. Iasi: Lumen, 2006;
7. Maxwell, John C. Cele 21 legi supreme ale liderului. Bucuresti : Editura Amaltea, 2002;
8. Maxwell, John C. Harta succesului. Bucuresti : Editura Amaltea, 2006;
9. McCollum, James K. Idei americane pentru manageri romani : management general: 42 studii de
caz din mediul de afaceri American. Bucuresti : Editura Universitara, 2006;
10. Michaelson, Gerald A. Sun Tzu : arta razboiului pentru manageri: 50 de reguli strategice.
Bucuresti : Meteor Press, 2007;
11. Milner, Eileen; Joyce, Paul. Lessons in leadership: meeting the challenges of public services
management. London: Routledge, 2005;
12. Morgan, Howard. The Art and practice of leadership coaching: 50 top executive coaches reveal
their secrets. Hoboken: John Wiley & Sons, 2005;
13. Moss Kanter, Rosabeth. Despre frontierele managementului. Bucuresti : Meteor Press, 2006;
14. Nahavandi, Afsaneh. The Art and science of leadership. Upper Saddle River: Prentice Hall,
2006;
15. Nastase, Marian. Lideri, leadership si organizatia bazata pe cunostinte.Bucureşti: Editura ASE,
2007;
16. Nastase, Marian. Cultura organizationala si manageriala. Bucureşti: Editura ASE, 2004 sau
http://www.biblioteca-digitala.ase.ro/biblioteca/carte2.asp?id=325&idb=7 ;
![Page 22: 90445268 Leadership Arta de a Conduce](https://reader033.vdocuments.mx/reader033/viewer/2022052118/557212a9497959fc0b90aef5/html5/thumbnails/22.jpg)
22
17. Nicolescu, Ovidiu. Managementul organizatiei. Bucuresti : Editura Economica, 2007;
18. Nicolescu, Ovidiu ; Verboncu, Ion. Fundamentele managementului organizatiei. Bucuresti:
Tribuna Economica, 2001;
19. Owen, Hilarie ; Hodgson, Vicky. Manual de leadership : ghid practic pentru un leadership
eficient. Bucureti: Codecs, 2006;
20. Pantis, Octavian. Excelenta in leadership "predata" de 10 dintre cei mai mari lideri ai lumii. In:
Biz, nr. 88, p. 66-69, 2004;
21. Pastor, Ioan. Leadershipul sau arta conducerii organizatiei. In: Tribuna economica, v. 18, nr. 44,
p. 26-27, 2007;
22. Pedler, Mike; Burgoyne, John. A Manager's guide to leadership. New York: McGraw-Hill,
2004;
23. Peeling, Nic. Manager de mare succes : ce stiu, ce fac si ce spun cei mai buni manageri.
Bucuresti : Meteor Press, 2008;
24. Popa, Ion. Management general. Bucuresti :Editura ASE, 2005;
25. Popescu, Doina. Cultura organizationala si etica in afaceri. Bucuresti: Editura ASE, 2006;
26. Rees, W. David ; Porter, Christine. Arta managementului. Bucuresti: Editura Tehnica, 2005;
27. Smith, Rosemary, coord. ; Pugh, Derek, coord. BZT 784 Management competitiv: vol. 6 :
Conducerea echipei. Bucuresti : Codecs, 1996;
28. Ulrich, Dave ; Smallwood, Norm. Cum sa faci din leadership un brand. In: Biz, nr. 149, p. 41-
52, 2007;
29. Ursachi, Ioan. Management. Bucuresti: Editura ASE, 2007;
30. Verboncu, Ion. Cum conducem? : ghid metodologic pentru manageri. Bucuresti: Editura
Tehnica, 2000;
31. Verboncu, Ion. Stim sa conducem?. Bucuresti: Editura Economica, 2005;
32. Verboncu, Ion. Tabloul de bord : teorie, metodologie, aplicatie. Bucuresti: Editura Tehnica,
2001;
33. Verboncu, Ion. Manageri [si] management. Bucuresti: Editura Economica, 2000;
34. Yukl, Gary. Leadership in organizations. Upper Saddle River: Prentice Hall, 2006;
35. http://www.biblioteca-digitala.ase.ro/biblioteca/biblioteca1.asp?id=7 .